»Prvoaprilski« pregled ostankov snežnih plazov, nad zatrepom bistriške doline, ki so segli pod tisoč metrsko navidezno mejo (opuščeno krožno pot). Konec - 2011 in kratek pogled v leto 1951
Plaz po Kokrski dolini je obtičal nekako nasproti klopce.
Bolj aktiven je bil Mihov plaz, ki je segel do približno 1100 metrov. Škode na drevju nista povzročala, ker sta obstala v grapah. Prav tako ni bilo žrtev med ljudmi, saj je končno obveljal zanesljiv izrek, ki mu preprosto rečemo - odsotnost. Nekako na kraju, kjer sta bila ujeta v plazu dva mlada Zagrebčana (2004), sem našel še smučarsko palico, ki je na pogled malo »utrujena«, a je v nadaljevanju obhodne poti še služila za oporo. V grapi je tudi še dovolj ostankov sodov, pločevine, jeklenic, ki čakajo na marjivega pospravljalca. Včasih je bil to Grča, zdaj pa ...
![](/objave/boris_/1.4.2011_013.jpg)
Plaz z Jurjevca je obtičal zgoraj, v gornji kotanji, tako da le pogledamo, če je kaj novih kosti Poh wopo in se preko poležanega vejevja sprehodimo do Vélcga húdga grábna. Tanek jezik plazovine je obstal pod zadnjim skokom in se raztegnil dvesto metrov v polomljen gozd. Verjetno se je kot potok stekel do tod.
Mál húd grábən »brani« zagozden skalni balvan in ob manjših količinah snega se snežni plazovi ustavljajo na tem območju. Letos je »porinil« malo nižje, kjer je še zakrita steza, ki vodi levo v gozd in se potem v ključih nadaljuje U tráto, poh Kógu ...
Spominska plošča na skali,
v spomin Janši in Mikšiću (letos bo minilo 75 let od nesreče), odlomljena kljubuje času in plazovom. Opomniki novim generacijam se sicer v novejšem času postavljajo nižje v Spomniskem parku kot pomniki, a popotniki jih jemljimo kot prvo besedo v tem stavku.
![](/objave/boris_/Kopija_od_1.4.2011_056.jpg)
Glavni plaz v tem območju, ki pridrvi izpod Skute in se čez strma pobočja in grapo s truščem zavali na trave pod Koglom. Tu se ob »dobri letini« oplemeniti s snežnimi gmotami Vélkga grébena ter v letu z obilnimi snežnimi padavinami, obtiči daleč pod skalno steno in luknjo pod njo - Poh tráto. Letos temu ni bilo tako in skromna ostanka levo in desno od Wúknə pričata o zimi. Razrita melišča so vsako leto bolj poglobljena z žlebom, rastje je borno. Smo se pa srečali in doživeli bližnje srečanje z gamsjim mladičem, ki se je ustrašil, otrpnil in zbežal šele po dovolj velikem vzburjenju, ki mu ga po pasje razloži pes.
![](/objave/boris_/1.4.2011_022.jpg)
Kotliška grapa - Kotliškə grábən je ob svojem koncu, ko se razkrije dnevni svetlobi in izdere iz skalnega primeža, prazna. V njej je snega le za vzorec, nekaj pa ga je pod grapo, ki se vije ob Bosovi smeri in prek strme skalne bariere (Smer stricev) pada na pobočje nad grabnom. Tu se je ustavil in obstal snežni jezik. Šumenje vode v grapi je slabo slišno. Pred leti, ko smo (kot že večkrat) iskali enega od tistih, ki na tej strani (neuspešno) išče prehod na Kamniško sedlo, pa je bil šum, ki ga povzroča ta voda, eden od glavnih faktorjev, da smo lahko določili, kje se je iskani nahajal.
![](/objave/boris_/1.4.2011_010.jpg)
Nova razrita vlaka, ki sicer ni od letos, nas zložno popelje do travnika in krmilnice ob Lepem kamnu. Po potki se vzdignemo še pod Bobnárjou pwáz. Skromen ostanek je v levem izteku in pod samo grapo še del, ki ga je že dodobra pokrila (razkrila) trava, prinešena s plazom. Letos se bodo, kot kaže, od vsakoletne teže plazov bukove veje dodobra opomogle. Plezanje po grapi je bilo pa zaradi slabih razmer odpovedano, že vnaprej.
![](/objave/boris_/1.4.2011_041.jpg)
Za konec nam ostane še Rdéč pwáz. Ta plaz se sproži le malokrat v sezoni, a takrat preleti v spodnjem delu postavljeno skalno pregrado in silovito trešči v grapo. Ostanki plazu in na njem polomljena drevesa pričajo o silovitosti udarca. Bariera je zanimiva, saj za očem nevidnim grebenom ponuja po raztežaju zmerno težkega plezanja lepo nadaljevanje in vzpenjanje po grapi, a to je že druga zgodba. Za nas in sploh za že dodobra utrujeno in naveličano Loro, je za danes in letošnjo sezono dovolj plazov (saj bilo naj bi tako)!
Boris Štupar - 1. 4. 2011